Švedska invazija na Poljsku – Hrvatska internetska enciklopedija

# Švedska invazija na Poljsku

Izvor: Hrvatska internetska enciklopedija
More actions

Švedski potop
Okupacija Poljsko-Litavske Unije od strane Švedske, Moskovskog Carstva, Brandenburg i Hmeljnicki Kozaka
Vrijeme | 1655. – 1660.
Lokacija | Poljska, Ukrajina, Bjelorusija, Litva
Ishod | Pirova pobjeda Poljske i Litve
Sukobljeni
Poljsko-Litavska Unija Moskovsko Carstvo (1656 – 1658). Krimski Kanat Habsburška Monarhija (kolovoz 1657. –) Kraljevina Ugarska (kolovoz 1657. – ) Zaporoška Republika Brandenburg-Pruska (studeni 1657. -) Danska-Norveška Nizozemska Republika | Švedska Moskovsko Carstvo (do studenog 1654. do srpnja 1656. pa nadalje) Brandenburg-Pruska (1656. – studeni 1657.) Zaporoška Republika Transilvanija Moldavija Vlaška Velika Kneževina Litva
Vođe
Jan II Kazimir Stefan Czarniecki | Karlo X Gustav od Švedske Friedrich Wilhelm Bogdan Hmeljnicki Georg II Rákóczi Aleksej I. Constantin Șerban Gheorghe Ştefan
Vojne snage
50.000 Poljsko-Litavska Unija 17.000 Hsaburška Monarhija 2.000 Krimski Kanat Ukupno: 69.000+ | 40.000 Švedsko Carstvo 60.000 Moskovsko Carstvo 16.000 Brandenburg-Pruska 40.000 Zaporoška Republika 25.000 Transilvanija 10.000 Vlaška – Moldavija Ukupno: 191.000+

Švedska invazija na Poljsko-Litavsku Uniju ili Švedski potop (poljski: Роtор, litavski: Tvanas) označava niz događaja sredinom 17. stoljeća na teritoriju Poljsko-Litavske Unije. U širem smislu se odnosi na razdoblje od Kozačkog ustanka 1648. do Andrusovskog sporazuma 1667. U užem smislu , pojam se odnosi na švedsku invaziju i okupacije Zajednice Poljske i Litve kao Drugog sjevernog rata u razdoblju od 1655. do 1660. U Poljskoj i Litvi taj period se naziva Švedski potop (litvanski: Švedų tvanas, poljski: Potop szwedzki).[1]

Godine 1648., rusinski feudalni gospodar Bogdan Hmeljnicki (poznat u poljskom kao "Bohdan Chmielnicki") vodio je popularni ustanak Dnjeparskih Kozaka i ukrajinskih seljaka nezadovoljnih s vladavinom Poljske i Litve.

Prisega kralja Jana II Kazimira u Lavovu 1655.

Početna faza pobune završila je u (nakon puno razaranja) bitci kod Berestečka (1651.), dobiven je fokus na rivalstvo između Rusije i Unije Poljske i Litve nad ukrajinskom području i nad istočnim slavenskim zemljama u cjelini. Tako je u listopadu 1653. ruski Zemsky Sobor objavio rat Uniji, a u lipnju 1654. snage cara Alekseja I. napale su istočnu polovicu Poljsko-Litve Unije, što je bio početak Rusko-poljskog rata 1654. – 1667.. Švedsko Carstvo je tehnički već bilo u ratu s Unijom (ugovor o prekidu vatre je postojao od 1629. koji je produžen na 1635. i 1661.), napadom u srpanj 1655. Švedska je zauzela preostali pola zemlje.

Nezadovoljstvo unutar zajednice iskoristili su dva poljsko-litavska plemenita kneza Janusz Radziwiłł i Boguslaw Radziwiłł koji su potpisali Sporazum u Kėdainiai s švedskim kraljem Karlom X, po kojem bi oni vladali novim vojvodstvom pod švedskom podanošću.

Poljsko-litvanski kralj Jan II Kazimir (vladao 1648. – 1668.) nema potporu među plemstvom (szlachta) zbog njegovih simpatija prema apsolutističkoj Austriji i njegovog otvorenog prezir prema "Sarmatizmu" kulturi plemstva. Ranije 1643., Jan II Kazimir je postao član isusovaca i dobio titulu kardinala. Ipak, u prosincu 1646. vraća se u Poljsku, te u listopadu 1647., odstupa sa svog položaja kardinala da se kandidira za izbore za poljsko prijestolje, postao je kralj 1648. Međutim, dio plemstva smatra Karla Gustava (kralj Švedske od 1654 do 1660 i bratić Kasimira) kao legitimnog nasljednika na poljsko-litavskom prijestolju.

Švedski kralj Karlo X Gustav u bitci kod Varšave (1656)

Kada Švedska vojska napada Poljsko-Litvsku Uniju, vojvoda od Poznanja, Krzysztof Opaliński, predaje Veliku Poljsku Karlu Gustavu. Ostala područja su također predna velikom brzinom. Šveđani ulaze u Varšavu u kolovozu 1655. a Jan II Kazimir bježi u Šlesku. Međutim nekoliko mjesta se još uvijek opiralo, najznačajnije (i simbolično) samostan na Jasnoj Gori. Obranom samostana na Jasnoj Gori otpočinje jači poljski otpor protiv Šveđana. U prosincu 1655 formirana je Konfederacija Tyszowca.

Spontani ustanak počinje u cijeloj zemlji, vođe ustanka uskoro će postati Stefan Czarniecki i Paweł Jan Sapieha. Unija pobjeđuje snage Transilvanije te Brandenburga i Pruske. Hadjačkim sporazumom podignut je položaj Kozaka i Rusina jednak onome Poljaka i Litvanaca, te se stvara poljsko-litvansko-rusinska zajednica (poljski: Rzeczpospolita Trojga Narodów "Zajednica tri naroda"). Međutim, uvjeti ugovora nikad nisu u potpunosti ispunjeni jer ga Rusija odbija i održava svoja potraživanja u Ukrajinu.

Andrusovskim sporazumom zaustavljeno je višegodišnje sukobljavanje između Poljske i Rusije.

Rat je priveden kraju vjerskim sukobom kada su uglavnom nekatolički osvajači sukobi uglavnom sa katolicima. Protjerivanjem protestantske poljske braće iz Poljske 1658. primjer je povećanje netrpeljivosti. Tijekom Potopa, tisuće poljskih Židova također je bila žrtva nasilja, često pokrenutom od strane Zaporiških Kozaka.

## Izvor

1. ↑ Lua error in Modul:Citation/CS1 at line 4096: data for mw.loadData contains unsupported data type 'function'.

## Vanjske poveznice

- Karta okupirane Transilvanije iz 1657.

Dobavljeno iz "https://enciklopedija.cc/index.php?title=Švedska_invazija_na_Poljsku&oldid=338166"