Burton Richter – Hrvatska internetska enciklopedija

# Burton Richter

Izvor: Hrvatska internetska enciklopedija
More actions

Burton Richter
Rođenje | 22. ožujka 1931. Brooklyn, New York, SAD
Smrt | 18. srpnja 2018. Stanford (Kalifornija), SAD
Državljanstvo | Amerikanac
Polje | Fizika
Institucija | Sveučilište Stanford
Alma mater | Massachusettski tehnološki institut u Cambridgeu
Poznat po | J/ψ mezon Kvark
Istaknute nagrade | Nobelova nagrada za fiziku (1976.)

Datoteka:Quark structure proton.svg
Proton je građen od dvaju gornjih (u) kvarkova i jednoga donjega (d) kvarka. Odabir boja pojedinih kvarkova je proizvoljan, ali sve tri boje moraju biti prisutne. Jake nuklearne sile između kvarkova posredovane su gluonima.

Burton Richter (New York, 22. ožujka 1931. – Stanford, 18. srpnja 2018.), američki fizičar . Doktorirao (1956.) na Massachusettskom tehnološkom institutu u Cambridgeu. Radio na Sveučilištu Stanford, gdje je od 1967. bio profesor. Godine 1973. završio je konstrukciju takozvanog Stanfordskoga pozitron-elektron asimetričnoga prstena u ubrzivaču čestica sa sudarajućim snopovima čestica kojim su 1974. otkrivene takozvane psi-čestice (danas se nazivaju J/ψ mezoni), prve u novoj obitelji vrlo masivnih dugoživućih mezona. Za rad na otkrivanju teških elementarnih čestica nove vrste, kojim je potvrđena ideja da su kvarkovi sastavni dijelovi bariona dobio je Nobelovu nagradu za fiziku 1976. sa S. C. C. Tingom (koji je neovisno o njem došao do istog otkrića). [1]

## J/ψ mezon

Datoteka:Vista-xmag.png Podrobniji članak o temi: J/ψ mezon

J/ψ mezon ili J/ψ-mezon (oznaka J/ψ) je mezon koji se sastoji od čarobnoga (šarmantnog) kvarka i čarobnoga antikvarka, nema električnoga naboja, sam je sebi antičestica, mase je oko 3,097 GeV/c², spina 1, izospina 0 i vremena poluraspada oko 7,2·10–21 s. Otkrili su ga neovisno jedan o drugome S. C. C. Ting i B. Richter 1974. i tako potvrdili ideju da su kvarkovi sastavni dijelovi bariona. [2]

Mezon koji stvara vezano stanje od čarobnog kvarka i antikvarka naziva se šarmonij. J/ψ je prvo pobuđeno stanje šarmonija. Vraćajući se u stanje niže energije odašilje spektar hadrona. J/ψ mezon je proizveden u elektronsko-pozitronskim anihilacijama koji se sastoji od dva kvarka podsjeća na kvarkovski atom čiji spektar oponaša spektar pozitronija samo viših energetskih stepenica. Tada su prvi puta viđeni i c kvarkovi. Važnost otkrića je bila naglašena zbog brzih promjena u visiokoenergetskoj fizici pa se to vrijeme naziva "Novembarska revolucija". Richter i Ting su 1976. dobili Nobelovu nagradu za fiziku.

### Kvark

Datoteka:Vista-xmag.png Podrobniji članak o temi: Kvark

Kvark (eng. quark, naziv što ga je uveo američki fizičar Murray Gell-Mann po riječi iz Joyceova romana Bdjenje nad Finneganom) je elementarna čestica, sastavnica hadrona, električnoga naboja ±e/3 ili ±2e/3, podložna jakom međudjelovanju. Sve do otkrića Ω– čestice kvarkovima se pridjeljivalo čisto matematičko značenje. Prve naznake njihove fizikalne stvarnosti (realnosti) pojavile su se u pokusima duboko neelastičnoga raspršenja elektrona na protonima, na Stanfordskome linearnom ubrzivaču čestica 1962. Opažanje raspršenja pod velikim kutovima (kakva su prije opažena u Rutherfordovim pokusima raspršenja alfa-čestica na listićima zlata) upućivalo je na postojanje tvrdih točkastih "jezgri" unutar protona. Slični pokusi provedeni potom neutrinskim snopovima na CERN-u nedvojbeno su potvrdili da je riječ o česticama trećinskog električnog naboja i polucijeloga spina. Za istraživanja putem duboko neelastičnih raspršenja kojima su ustanovljeni kvarkovi dodijeljena je Nobelova nagrada za fiziku 1990. J. I. Friedmanu, H. W. Kendallu i R. E. Tayloru.

Godine 1974. otkriven je c-kvark (Nobelova nagrada 1976. B. Richteru i S. C. C. Tingu za otkriće J/ψ mezona). Slijedilo je i otkriće b-kvarka (1977.) i t-kvarka (1994.). Time je bio zaokružen skup kvarkova koji s leptonima čine temeljne građevne blokove opažene tvari (fizika elementarnih čestica). Riječ je o česticama spina 1/2, koje se pojavljuju u različitim vrstama, okusima, svrstanima u obitelji ili naraštaje. Tvari koje nas okružuju građene su od gornjega i donjega kvarka (u i d, od engl. up i down) prvog naraštaja. Takav uzorak s donjim kvarkom električnoga naboja (–1/3)e i gornjim kvarkom naboja (+2/3)e ponavlja se u drugome naraštaju s kvarkovima stranog i čarobnog okusa (s i c, od engl. strange i charm) te kvarkom ljepote i istine (b i t, od engl. beauty i truth) trećega naraštaja. Svaki se od navedenih kvarkova pojavljuje u tri boje. Te se boje shvaćaju kao naboji na koje se vežu gluoni, prijenosnici jakoga međudjelovanja opisanoga kvantnom kromodinamikom.

Na maloj međusobnoj udaljenosti (manjoj od 10–15 metara) kvarkovi se gibaju kao slobodne čestice, a na većim udaljenostima djeluju iznimno velikim privlačnim silama te se zbog toga ne mogu izdvojiti iz hadrona kao zasebne čestice (asimptotska sloboda).

## Izvori

1. ↑ Richter, Burton, [1] "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2020.
2. ↑ J/ψ-mezon, [2] "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2019.

Dobitnici Nobelove nagrade za fiziku
1900-ih | 1901. Wilhelm Conrad Röntgen · 1902. Hendrik Antoon Lorentz i Pieter Zeeman · 1903. Antoine Henri Becquerel, Pierre Curie i Marie Curie · 1904. John William Strutt Rayleigh · 1905. Philipp Lenard · 1906. Joseph John Thomson · 1907. Albert Abraham Michelson · 1908. Gabriel Lippmann · 1909. Guglielmo Marconi i Carl Ferdinand Braun
1910-ih | 1910. Johannes Diderik van der Waals · 1911. Wilhelm Wien · 1912. Nils Gustaf Dalén · 1913. Heike Kamerlingh Onnes · 1914. Max von Laue · 1915. William Henry Bragg i William Lawrence Bragg · 1917. Charles Glover Barkla · 1918. Max Planck · 1919. Johannes Stark
1920-ih | 1920. Charles Edouard Guillaume · 1921. Albert Einstein · 1922. Niels Bohr · 1923. Robert Andrews Millikan · 1924. Karl Manne Georg Siegbahn · 1925. James Franck i Gustav Ludwig Hertz · 1926. Jean Baptiste Perrin · 1927. Arthur Holly Compton i Charles Thomson Rees Wilson · 1928. Owen Willans Richardson · 1929. Louis de Broglie
1930-ih | 1930. Čandrasekara Venkata Raman · 1932. Werner Heisenberg · 1933. Erwin Schrödinger i Paul Adrien Maurice Dirac · 1935. James Chadwick · 1936. Victor Franz Hess i Carl David Anderson · 1937. Clinton Joseph Davisson i George Paget Thomson · 1938. Enrico Fermi · 1939. Ernest Orlando Lawrence
1940-ih | 1943. Otto Stern · 1944. Isidor Isaac Rabi · 1945. Wolfgang Pauli · 1946. Percy Williams Bridgman · 1947. Edward Victor Appleton · 1948. Patrick Maynard Stuart Blackett · 1949. Hideki Jukava
1950-ih | 1950. Cecil Frank Powell · 1951. John Douglas Cockcroft i Ernest Thomas Sinton Walton · 1952. Felix Bloch i Edward Mills Purcell · 1953. Frits (Frederik) Zernike · 1954. Max Born i Walther Bothe · 1955. Willis Eugene Lamb · 1956. William Bradford Shockley, John Bardeen i Walter Houser Brattain · 1957. Čen Ning Jang i Cung-Dao Li · 1958. Pavel Aleksejevič Čerenkov, Ilja Mihajlovič Frank i Igor Jevgenijevič Tamm · 1959. Emilio Gino Segre i Owen Chamberlain
1960-ih | 1960. Donald Arthur Glaser · 1961. Robert Hofstadter i Rudolf Ludwig Mössbauer · 1962. Lev Davidovič Landau · 1963. Eugene Paul Wigner, Maria Goeppert-Mayer i J. Hans D. Jensen · 1964. Charles Hard Townes, Nikolaj Genadijevič Basov i Aleksandar Prohorov · 1965. Sin-Itiro Tomonaga, Julian Schwinger i Richard P. Feynman · 1966. Alfred Kastler · 1967. Hans Albrecht Bethe · 1968. Luis Walter Alvarez · 1969. Murray Gell-Mann
1970-ih | 1970. Hannes Olof Gösta Alfvén i Louis Eugene Félix Néel · 1971. Dennis Gabor · 1972. John Bardeen, Leon Neil Cooper i John Robert Schrieffer · 1973. Leo Esaki, Ivar Giaever i Brian David Josephson · 1974. Martin Ryle i Antony Hewish · 1975. Aage Niels Bohr, Ben Roy Mottelson i Leo James Rainwater · 1976. Burton Richter i Samuel Čao Čung Ting · 1977. Philip Warren Anderson, Nevill Francis Mott i John Hasbrouck van Vleck · 1978. Pjotr Leonidovič Kapica, Arno Penzias i Robert Woodrow Wilson · 1979. Sheldon Lee Glashow, Abdus Salam i Steven Weinberg
1980-ih | 1980. James Watson Cronin i Val Logsdon Fitch · 1981. Nicolaas Bloembergen, Arthur L. Schawlow i Kai Manne Siegbahn · 1982. Kenneth G. Wilson · 1983. Subrahmanjan Čandrasehar i William A. Fowler · 1984. Carlo Rubbia i Simon van der Meer · 1985. Klaus von Klitzing · 1986. Ernst Ruska, Gerd Binnig i Heinrich Rohrer · 1987. Johannes Georg Bednorz i Karl Alexander Müller · 1988. Leon Max Lederman, Melvin Schwartz i Jack Steinberger · 1989. Norman Foster Ramsey, Hans Georg Dehmelt i Wolfgang Paul
1990-ih | 1990. Jerome Isaac Friedman, Henry Way Kendall i Richard Edward Taylor · 1991. Pierre-Gilles de Gennes · 1992. Georgij Harpak · 1993. Russell Alan Hulse i Joseph Hooton Taylor Jr. · 1994. Bertram N. Brockhouse i Clifford Shull · 1995. Martin Lewis Perl i Frederick Reines · 1996. David Morris Lee, Douglas Dean Osheroff i Robert Coleman Richardson · 1997. Steven Chu, Claude Cohen-Tannoudji i William Daniel Phillips · 1998. Robert B. Laughlin, Horst Ludwig Störmer i Daniel Či Cui · 1999. Gerardus 't Hooft i Martinus J.G. Veltman
2000-ih | 2000. Žores Ivanovič Alfjorov, Herbert Kroemer i Jack S. Kilby · 2001. Eric Allin Cornell, Wolfgang Ketterle i Carl Edwin Wieman · 2002. Raymond Davis Jr., Masatoši Košiba i Riccardo Giacconi · 2003. Aleksej Aleksejevič Abrikosov, Vitalij Lazarevič Ginzburg i Anthony James Leggett · 2004. David J. Gross, H. David Politzer i Frank Wilczek · 2005. Theodor Hänsch, John Hall i Roy Glauber · 2006. John C. Mather i George F. Smoot · 2007. Albert Fert i Peter A. Grünberg · 2008. Yoichiro Nambu, Makoto Kobayashi i Toshihide Maskawa · 2009. Charles K. Kao, Willard Boyle i George E. Smith
2010-ih | 2010. Andre Geim i Konstantin Novoselov · 2011. Saul Perlmutter, Adam Riess i Brian Schmidt · 2012. David J. Wineland i Serge Haroche · 2013. François Englert i Peter Higgs · 2014. Isamu Akasaki, Hiroshi Amano i Shuji Nakamura · 2015. Takaaki Kajita i Arthur B. McDonald · 2016. David J. Thouless, Duncan Haldane i J. Michael Kosterlitz · 2017. Rainer Weiss, Kip Thorne i Barry Barish · 2018. Artur Ashkin, Gérard Mourou i Donna Strickland · 2019. James Peebles, Michel Mayor i Didier Queloz
2020-ih | 2020. Roger Penrose, Reinhard Genzel i Andrea Ghez · 2021. Syukuro Manabe, Klaus Hasselmann i Giorgio Parisi · 2022. Alain Aspect, John Clauser i Anton Zeilinger · 2023. Pierre Agostini, Ferenc Krausz i Anne L'Huillier • 2024. John Hopfield i Geoffrey Hinton · 2025. John Clarke, Michel H. Devoret i John M. Martinis
Ekonomija • Fizika • Fiziologija ili Medicina • Kemija • Književnost • Mir

Dobavljeno iz "https://enciklopedija.cc/index.php?title=Burton_Richter&oldid=503348"